ДО ПИТАННЯ ВПРОВАДЖЕННЯ НОВОЇ РЕДАКЦІЇ УКРАЇНСЬКОГО ПРАВОПИСУ: ТЕОРЕТИЧНИЙ ТА ПРАКТИЧНИЙ АСПЕКТИ - ВІЦЮК, А. А. (АКАДЕМІЧНІ СТУДІЇ. СЕРІЯ «ГУМАНІТАРНІ НАУКИ», 2026)
Український правопис як сукупність загальновизнаних і загальнообов’язкових правил встановлює способи передачі мови на письмі. Він склався історично, відбиваючи давні традиції або нові тенденції в передачі звуків, слів і форм, що виявляються в писемній мові на різних етапах її розвитку. У статті проаналізовано історію створення українського правопису, найважливіші зміни, які відбулися від українсько-слов’янського періоду до наших днів. Охарактеризовано внесок видатних українських мовознавців, педагогів та дослідників, які тривалий час працювали над удосконаленням української орфографії та пунктуації. У більш як тисячолітній історії правопису виділяють чотири періоди. Перший період (XI–XVI ст.) пов’язаний з пристосованою до особливостей староукраїнської мови орографічною традицією відомих просвітників та проповідників християнства Кирила й Мефодія. Другий період (XVI–XVII ст.) відбиває вплив на староукраїнське (здебільшого церковне) письмо південнослов’янської орфографії. Третій період (XVII – початок XIX ст.) започатковано виданою 1619 р. «Граматикою» українського мовознавця, письменника, церковного діяча й просвітника Мелетія Смотрицького. Четвертий період починається з першої чверті XIX ст., коли відбувалося формування нової української літературної мови на народній основі. Саме в той час починається та розвивається формування сучасного українського правопису. Від часу написання «Енеїди» І. Котляревського у 1798 р. до 1905 р. було запропоновано до 50-ти різних орфографічних систем. Також у статті окреслено основні правила, які подані в новій редакції правопису сучасної української літературної мови. З-поміж них варто виокремити такі, як уживання і, и на початку слова, букви ґ, апосторфа, м’якого знака, буквосполучень йо, ьо, написання складних слів разом і з дефісом, а також слів іншомовного походження, написання неподвоєних й подвоєних букв на позначення приголосних тощо. Крім того, запропоновано систему вправ і завдань, які допоможуть швидко та ефективно засвоїти основні зміни, які має український правопис. Сучасна українська орфографія визначається редакцією 2019 року, яка має значну кількість мовних норм, притаманних українським традиціям. Оновлення мови – це живий і невпинний процес. Вона постійно розвивається, відображаючи зміни в мові та її взаємодію зі світовими мовами.