АНТРОПОНІМНА ЛЕКСИКА ЯК ОСHOBA ТВОРЕННЯ ПОЗИВНИХ УКРАЇНСЬКИХ ЗАХИСНИКІВ І ЗАХИСНИЦЬ: HA МАТЕРІАЛІ МОВИ МЕДІА - ШУЛЬСЬКА, H. M.; ЗІНЧУК, Р. С.; КОСТЮК, Ю. M. (АКАДЕМІЧНІ СТУДІЇ. СЕРІЯ «ГУМАНІТАРНІ НАУКИ», 2025)
Стаття присвячена комплексному аналізу антропонімної лексики як основи творення позивних українських захисників і захисниць у сучасному медійному дискурсі. З’ясовано, що антропоніми відіграють визначальну роль у формуванні індивідуалізованих найменувань, оскільки забезпечують природний зв’язок між особистою ідентичністю військових та їхньою новою комунікативною роллю в умовах війни. Власні імена, прізвища та їхні асоціативні трансформації формують семантично насичену, впізнавану й стійку базу для позивних. На матеріалі сучасного воєнного медіадискурсу визначено кілька продуктивних груп таких найменувань. До них належать позивні, мотивовані особовими іменами та іменними асоціаціями. Зауважено, що власні особові імена – одна з найактивніших лексичних баз для творення позивних, оскільки офіційні антропоніми відразу пов’язані з носіями, вони часто слугують джерелом прямої та стилізованої номінації. Диференційовано позивні, що постали на основі запозичених англійських чоловічих і жіночих імен. Вони поширені в сучасній військовій комунікації, особливо серед чоловічого антропонімікону. У мові медіа частотні позивні, утворені від офіційних прізвищ, що демонструють високу дериваційну продуктивність завдяки редеривації, усіченню, асоціативному переосмисленню та іншим фонетико-словотвірним модифікаціям. Значну частку становлять позивні, що постали шляхом асоціативного зближення прізвища зі звичними для мовця лексемами. Окрему групу формують найменування, побудовані на подібності до імен і прізвищ відомих діячів, героїв кіно, анімації, фольклорних, біблійних чи міфічних персонажів, що відображають індивідуальний стиль, гумор або прагнення до ототожнення з героїчними образами маскультури. Класифікація найменувань цього лексичного пласту підтверджує багатовекторність джерел номінації та відображає національно-культурну специфіку сучасного українського антропонімікону. Підсумовано, що сукупно ці процеси демонструють складний семантико-мотиваційний механізм творення позивних та їхню важливу соціокультурну функцію в умовах воєнного часу.